MINU ROHELINE KROKODILL
Kõik krokodillid olid nagu krokodillid ikka, aga see oli kuidagi imelik.
Ta armastas väga lilli.
Aga ükskord sattus ta imeilusale aasale.
Ja seal, sellel aasal kohtas ta ilusat lehma.
Ja lehm ütles: "Te olete imelik krokodill, te nuusutate lilli!"
"Jah," ütles krokodill. ”Need meeldivad mulle."
"Ja minule ka," ütles lehm.
Kuna talle meeldivad ka nii lilled kui lehed,
võisid nad loomulikult teineteist armastada.
Ja nagu iga tavaline armunu luges ta luuletusi, ainult et krokodilli keeles.
Nad armastasid teineteist väga, aga keegi ei uskunud seda armastust.
Kõik ütlesid: "Ei, seda ei või olla! Nad on nii erinevad.
Mida? Selline ilus ja lehm ja nii kole krokodill!"
Nad tahtsid olla kogu aeg koos, sest neil oli nii palju ühist:
lilled ja lehed.
Aga kõik rääkisid: "Kas te tõesti ei näe?
Temake on nii ilus, aga tema on rohelisest rohelisem.
Lihtsalt vaadake! Mida ta temas küll leidis?!"
Lehm jäi mõttesse.
Ja siis saabus sügis.
"Kõik on lõppenud," ütles lehm. "Meil pole enam midagi ühist. Ei lilli ega lehti."
Krokodill ei teadnud, mida teha.
"Kas armastuseks on tõesti vaja ainult lilli?" hüüdis ta.
"Jah, ja lehti ka," vastas lehm.
Siis otsustas krokodill saada roheliseks leheks.
Räägitakse, et lehm armus temasse uuesti. Pole ju tähtis, milline sa välja näed.
Kui armastad, teed midagi kaunist. Näiteks - hakkad roheliseks leheks.
Jutustas Pastella